DESPULLES


 * US HO ANUNCIEM AMB GOIG I ESPERANÇA.**
 * En l’arribada de les despulles del Cardenal Vidal i Barraquer**

Els bisbes de Catalunya tenim el gran goig de poder anunciar que l'arribada de les despulles del Cardenal Vidal i Barraquer a la Seu Primada de Tarragona serà, si Déu vol, el proper dia 15 de maig, dilluns de la Pentecosta. Ho anunciem amb goig. Amb aquell goig resultant del deure de fer realitat la voluntat testamentària del Cardenal: "Si moro a l'exili desitjo que les meves despulles siguin traslladades a Tarragona (...) juntament amb les que s'hagin trobat del meu mai no oblidat bisbe auxiliar..." Certament, les despulles del doctor Borràs, definitivament perdudes, no hi seran. Unes paraules de testimoniatge martirial, esculpides sobre pedra, en faran perpètua memòria. Goig, també, fruit d'un deute, que ara, finalment, podrem satisfer. És el deute de l'homenatge pòstum que les Esglésies de Catalunya encara deuen al qui fou el gran servidor de totes elles com a Metropolità. Sumarem, amb agraït respecte, aquest nostre homenatge a aquelles exèquies del mes de setembre del 1943, esdevingudes particularment històriques, que, sense deixar lloc a opció, van complir amb escreix els desigs del Cardenal, que les volia sense honors i envoltades d'humilitat i senzillesa. Fou en la simplicitat de la comunitat cartoixana. Foren unes portes de fraterna hospitalitat, obertes de bat a bat en nom de Crist, a uns forasters, germans en la fe. Foren la presència encara més simple de només cinc amics com a assistents. Foren aquella pregària litúrgica amb regust d'esperança adolorida pel traspàs del Cardenal estimat i per l'enyorança de la terra sofrent i llunyana. Amb goig, doncs, i també amb humilitat i senzillesa, ampliades, però, per la pregà­ria en comunió de les vuit Esglésies de Catalunya i per la presència emocionada de gent de tantes contrades, volem completar a Tarragona, davant els ossos del nostre Cardenal, aquell acte singularment memorable que, entorn del seu cos, encara íntegre i tot just traspassat, es va fer a La Valsainte de Suïssa, ara fa prop de trenta-cinc anys. Aquest anunci del retorn el fem també amb esperança. És una esperança de recon­ciliació i de pau. És la il·lusió de veure ferides tancades, ofenses perdonades, rancors oblidats, rauxes superades. És, encara més, l'esperança il·lusionada i constructiva de maldar, tots plegats, per una comunitat nostra, ja definitivament reconciliada i en pau. Una comunitat nostra retrobada amb si mateixa, il·luminada finalment pel seu seny ancestral i oberta a un futur de fraterna convivència i a uns espais cada dia més amples de veritat i justícia, de caritat i llibertat. Vidal i Barraquer s'hi va esmerçar fins a la fi. I ho va fer sempre com a home d'Església, com a Pastor preocupat pel bé del seu poble, com a fruit de la seva fe profunda, de la seva pregària sincera, de la seva vivència d'Evangeli. Per això va ser l'home lliure "que no cedia a cap oportunisme", ni es va deixar "cobrir amb cap bandera". Per això el seu camí fou sempre el recte camí del dret, de la reconciliació i de la pau. Per això l'exili duplicat que ell va sofrir, i el que durant llargues anyades han aguantat les seves despulles, ha estat l'epíleg de l'originalitat evangèlica del seu fer, fruit del seu conscient pensar. Amb goig i esperança, doncs, rebrem les venerades despulles. I amb goig i esperan­ça en fem l'anunci i la invitació. La invitació és cordial i per a tothom. Pensem en els nostres preveres. Hi són especialment invitats. La concelebració eucarística cal que sigui altament representativa de les vuit diòcesis catalanes. Ens comprometrà per a un servei, joiós i agermanat, a les nostres comunitats de creients i a tot el poble de Catalunya. Pensem també en tots els altres estaments eclesiàstics. A tots invitem. Que sigui una diada completa de comunió eclesial. La pregària de tots per la reconciliació i per la pau ens farà sentir units també amb tots els qui física